- Är ni läkare? - Han är skådespelare.
Skådespelare bor gärna här. Har jag sett er i någon pjäs?
Jag gjorde "Hamlet'" för en tid sedan. Och sedan "Het strand".
Han skämtar. Han var med i "Luther" och "Ingen älskar en albatross",
och en massa TV-reklam.
- Det är där pengarna finns. - Och det konstnärliga.
Sjuan, Diego.
Minsta våningen var en niorummare,
men de har delats till fyror, femmor och sexor.
7E är en fyra, var förut del av en tia.
Det som var matsalen är nu vardagsrum,
ett annat sovrum är sovrum,
och två tjänares rum är nu matsal eller ett andra sovrum.
- Har ni barn? - Vi tänker skaffa.
Vi måste smörja grinden, Diego.
Den här vägen.
Den förra hyresgästen, mrs Gardenia, dog nyligen,
så inget är flyttat ännu.
Sonen sa att han nästan skänker bort möblerna.
- Dog hon i lägenheten? - Nej, nej. På sjukhus.
Hon hade legat i koma i veckor.
- Varsågod. - Tack.
Hon var väldigt gammal, och avled utan att vakna upp.
Så skulle jag gärna sluta mina dagar när det är dags.
Nej, nej. Inte i lägenheten.
Hon var pigg och kry in i det sista.
En av de första kvinnliga advokaterna i New York.
- Hon odlade lite också. - En enastående kvinna.
Massor av garderober.
Fin utsikt över parken.
Jag kan inte längre delta...
Det här rummet skulle bli en fin barnkammare.
Ja, med gula och vita tapeter som lyser upp.
- Vad är det här? - Mest örter.
Stort och fint badrum.
- Mynta, basilika. - Ingen marijuana?
Stora sovrummet.
- Ja. - Tillbaka i hallen igen.
Åh, Guy!
- Eldstaden fungerar förstås. - Toppen.
En underbar våning. Jag älskar den!
Hon försöker få er att sänka hyran.
Vi skulle höja den om vi fick. Sådana här charmiga våningar...
Det här var underligt.
Det finns ett skåp bakom den där sekretären. Jag är säker.
Ja. Jag tror ni har rätt.
Hon flyttade det. Här har det stått.
Hjälp till här.
Nu förstår jag att hon föll i koma.
Hon kan inte ha lyft den själv. Hon var 89.
Ska vi öppna den? Vi borde kanske be hennes son.
Jag har fullmakt att visa våningen.
Oj! Vad som än var här är borta.
Hon kanske inte behövde fem garderober.
Varför gömma sin dammsugare och sina handdukar?
Det får vi väl aldrig veta.
Hon kanske höll på att bli senil. Något annat?
Hur är det med tvättmaskiner?
- Den är större än den andra. - Ja. Dyrare också.
Läget är bättre.
Ja, jag kan gå till alla teatrar härifrån.
Guy, vi kan väl ta den, snälla?
Det där vardagsrummet kan bli... Åh, snälla!
Om vi kan lösa förra kontraktet.
Jag var frestad att skriva att ni var drogmissbrukare.
Men jag ljög och sa att ni var underbara.
- Du är toppen, Hutch. - Kan jag få er att avstå?
- Han skojar med dig. - Nej, faktiskt inte.
Det där ser läckert ut.
Vet ni att Bramford hade ett otrevligt rykte
runt sekelskiftet?
Det var där systrarna Trench utförde sina kulinariska experiment,
och Keith Kennedy hade sina fester.
Adrian Marcato bodde där, också...
- Systrarna Trench? - Adrian Marcato?
Systrarna Trench var två viktorianska damer.
De tillagade och åt små barn, bland annat en brorsdotter.
- Härligt. - Marcato sysslade med häxerier.
Han väckte stor uppståndelse, påstod att han frammanat djävulen själv.
Han attackerades och blev nästan dödad i Bramfords vestibul.
Du skämtar?
Senare, efter Keith Kennedy, var huset halvtomt.
- Visste inte att Marcato bodde där. - Och de där systrarna!
Under 2:a världskriget fylldes huset igen.
- Underbart! - Huset?
- Nej, lammsteken. - Det kallades Svarta Bramford.
Förfärliga saker händer i alla hyreshus.
Det här huset har nog rekord i otäcka händelser.
1959 hittades ett spädbarn insvept i tidningspapper i källaren.
- Du retar verkligen aptiten. - Ta lite mer vin.
Roman! Ta med lite läsk när du kommer!
Titta! Hyllor.
Du, vi kan väl älska.
Jag kan höra systrarna Trench tugga.
Rakt fram och till vänster.
Här i Daytona, Florida, körs 16-milsklassikern i 250cc,
med Yamaha i ledningen. De vinner, tar sju av de tio främsta platserna.
Det är tredje året i rad för Yamaha, de gör rent hus.
Yamaha är mästarnas tävlingsbil och har modeller för all slags körning.
Upptäck Yamahas fartfyllda värld. Ta en tur.
- Kom igen. Hoppa upp. - Okej, vi kör.
Titta!
Toppen.
Förlåt. Jag trodde ni var Victoria Vetri, skådespelerskan.
Det gör inget. Många tror det. Jag ser ingen likhet.
- Känner ni henne? - Nej.
Mitt namn är Terry Gionoffrio.
Trevligt, jag heter Rosemary Woodhouse. Vi är nya här.
Jag bor hos Castevets. Jag är deras gäst, sedan juni.
Vår våning var del av er förut.
Ni tog den gamla damens lägenhet. Mrs...?
- Ja... Gardenia. - Gardenia, ja.
Hon odlade örter till matlagning.
- Jag såg de där växterna. - Nu odlar hon egna växter.
Ursäkta, måste lägga i mjukmedel.
- Vad gör er man? - Han är skådespelare.
- Vad heter han? - Guy Woodhouse.
Han var med i "Luther", "Ingen älskar en albatross", radio och TV.
Oj, jag ser jämt på TV. Jag har säkert sett honom.
- Jag hatar den här källaren. - Jag med.
Den skrämmer mig.
Vi kan väl gå tillsammans och tvätta.
Ja, gärna.
Jag har en lyckoamulett. Den kanske fungerar för oss båda.
- Den är vacker. - Ja, visst är den?
Mrs Castevet gav mig den.
Den lär ge tur. Det är något inuti.
Jag gillar inte heller lukten. Hoppas den fungerar.
Den är vacker. Jag har aldrig sett något liknande.
Från Europa. Castevets är världens underbaraste människor.
- De tog mig från rännstenen. - Var ni sjuk?
Jag var utsvulten, gick på droger och en massa annat.
Jag är den dotter de aldrig fick.
Först trodde jag att de ville ha mig för sex,
men de är som riktiga morföräldrar.
Skönt att sådana människor finns.
Det finns så många likgiltiga människor som inte vill lägga sig i.
Utan dem vore jag död, helt säkert. Eller i fängelse.
Har du inga släktingar som kan hjälpa dig?
En bror i flottan.
Man kan aldrig vara helt säker!
Jag tycker inte att vi ska berätta för henne! Det är min åsikt.
Det måste vara skiljeväggen.
Det är inre delen av 10-rummaren med en matsal,
och här är en garderob, och så finns en till där borta.
Tillbaka, damen!
Var snäll och backa. Det finns inget att se.
Backa.
- Jösses. - Backa!
- Vi känner henne. - Vad heter hon?
- Terry. - Terry vad?
Ro? Vad hette hon? Terry...?
Jag minns inte. Något italienskt.
Hon bodde hos några som hette Castevet.
Det vet vi redan.
Kort och koncist. Fäst på fönstret med ett plåster.
- Hör på. Tillbaka. - Theresa Gionoffrio.
Flytta på er!
- Kände ni henne? - Bara ytligt.
- Kom, Ro, älskling. Vi går. - Här kommer de.
- Är ni Castevets? - Det stämmer.
Har ni en Theresa Gionoffrio boende hos er?
Ja. Har det hänt en olycka?
Dåliga nyheter. Hon är död. Hoppade från fönstret.
Omöjligt! Måste vara ett misstag!
Artie, låt dem ta en titt.
Jag visste att det skulle hända.
Hon blev deprimerad ungefär var tredje vecka.
Jag sa det till min fru, men hon viftade bort det.
Men hon behöver inte ha tagit livet av sig.
Hon var lycklig, inte alls destruktiv.
- Måste ha putsat fönstren. - Inte vid midnatt!
- Varför inte? Hon kan ha gjort det! - Är det här hennes handstil?
- Ja. - Definitivt. Absolut.
Ni får tillbaka det när vi är klara.
Jag fattar det inte. Hon var så lycklig.
- Vem är närmast anhörig? - Hon hade bara oss.
- Hade hon inte en bror? - Hade hon?
- Det sa hon. I flottan. - Det visste jag inte.
- Var är han placerad? - Jag vet inte.
Hon nämnde honom i tvättstugan. Jag heter Rosemary Woodhouse.
Vi bor i 7E.
Jag känner som ni, mrs Castevet.
Hon såg så lycklig ut, så full av...
Hon sa så mycket gott om er, och hur tacksam hon var.
Tack.
Vet ni något mer om hennes bror?
- Nej. - Vi borde kunna hitta honom.
- Jag är chockad. Jag är så ledsen. - Det är så tragiskt.
Tack.
Ibland undrar jag hur du kan vara ledare för något.
Säg inte vad Laura-Louise sa.
Om du lyssnat hade vi inte behövt göra det här!
Vi hade kunnat sätta igång nu i stället för att börja om!
Jag sa ju att du inte skulle berätta för henne i förväg!
Jag sa att hon inte var vidsynt!
Jag berättade för Syster Veronica om fönstren,
och hon drog tillbaka skolan från tävlingen.
- Goddag. Hur mår ni? - Bra. Får jag stiga på?
Javisst. Varsågod.
Jag ville tacka för allt snällt ni sa.
Stackars Terry. Men vi svek henne inte, enligt brevet.
Ni var till stor hjälp när vi var så chockade.
Så jag tackar er. Roman också. Roman är min man.
Bra att jag kunde hjälpa till.
Hon kremerades igår. Vi måste glömma och gå vidare.
Det blir inte lätt. Vi har inga barn. Har ni?
- Nej. - Där ser man...
Vad fint! Se hur ni har ställt bordet! Intressant!
- Jag såg det i en tidning. - Vad fint målat.
Trevligt. Vad är det? TV-rummet?
Bara tillfälligt. Det ska bli barnkammare.
- Är ni gravid? - Inte än.
Jag hoppas bli det när vi fått ordning.
Ni är ung, ni borde ha en massa barn.
- Vi planerar att ha tre. - Jag är så nyfiken på våningen.
- Kvinnan som bodde här var en vän. - Terry sa det.
Gjorde hon? Ni hade långa samtal i tvättstugan.
- Bara ett. - Oj, kära nån!
Så mycket ljusare.
Vad får man betala för en sådan fåtölj?
Jag vet inte riktigt. Omkring 200 dollar, tror jag.
- Vad gör er man? - Han är skådespelare.
Jag visste det! Jag sa det till Roman igår. Han är så stilig.
- Vilka filmer är han med i? - Inga filmer.
Två pjäser, "Luther" och "Ingen älskar en albatross",
och en massa TV och radio.
Rosemary, jag har en tjock stek på upptining.
Kan inte du och Guy äta middag med oss?
- Vad sägs? - Nej, det kan vi inte.
- Varför inte? - Nej, det var verkligen snällt...
Det vore ett stöd för oss. Första ensamma kvällen sedan...
Säkert att det inte blir för mycket besvär?
Kära ni, i så fall skulle jag inte be er.
Okej, räkna med oss. Jag ska kolla med Guy.
Säg åt honom att jag inte accepterar ett nej!
- Här är posten. Jaha, reklam. - Tack.
Donald Baumgart fick den där rollen.
Det är ändå en dålig pjäs.
Även om den får läggas ned så är det en roll som märks.
Mrs Castevet var här, ville tacka för vad jag sa om Terry.
Hon är den mest nyfikna människa jag har träffat.
Hon frågade vad saker kostat!
- Jaså. - Hon bjöd in oss på middag ikväll.
Jag sa att jag måste kolla med dig, men att det nog var okej.
- Jösses! Vi måste inte gå, va? - Jag tror de är ensamma.
Om vi blir för vänliga blir vi aldrig av med dem.
- De är våra närmaste grannar. - Jag sa att vi nog kommer.
Du behöver inte vara sur.
Jag är inte sur. Jag förstår precis.
- Tusan, vi går väl, då. - Nej, varför?
- Vi går! - Nej. Inte om du inte vill.
Det låter löjligt, men jag menar det verkligen.
Det blir dagens goda gärning.
Okej, men bara om du vill.
Och vi gör klart för dem att det bara är ikväll, eller hur?
Perfekt timing! Kom in.
Roman fixar drinkar. Roligt att du kunde komma, Guy.
Ska berätta för alla att jag kände dig innan...
Maten är inte riktigt klar, men varsågoda och sitt.
Sätt er i soffan. Ni är väl väldigt...
Jag har visst hällt i för mycket.
Nej, nej, sitt.
Jag brukar, hälla precis, eller hur, Minnie?
Akta mattan.
Jag gjorde för mycket och ganska... Sådär, ja. Nej, sitt kvar.
- Mrs Woodhouse... - Tack.
- Mr Woodhouse, vodka blush? - Ja, tack.
- Har ni smakat den förut? - Nej, aldrig.
- Den ser god ut. - De är populära i Australien.
- Välkomna till vårt hem! - Skål.
- Mattan! - Kära nån.
Mattan är alldeles ny.. Han är så klumpig!
- Kommer ni från Australien? - Nej, härifrån, New York.
Fast jag har varit där. Jag har varit överallt.
Säg en plats och jag har varit där. Sätt igång, säg en plats.
- Fairbanks, Alaska! - Ja, jag har varit i hela Alaska,
Fairbanks, Juneau, Anchorage, Nome, Sitka, Seward.
- Jag var där 1938... - Var kommer ni ifrån?
- Jaa... - Från Omaha. Guy är från Baltimore.
- Fina städer. - Reser ni i affärer?
Och nöje. Jag är 79 och jag har rest omkring sedan jag var 10.
Jag har varit överallt.
Steken är klar. Jäkta inte med drinkarna.
Roman, ta medicinen!
Ingen påve besöker en stad där tidningarna strejkar.
Jag har hört att han ska vänta tills det är över.
Det är bara show business.
Precis vad det är. Alla kostymer och ritualer, alla religioner.
- Vi sårar Rosemary. - Nej då.
- Är ni religiös, kära vän? - Jag fick en katolsk uppfostran.
- Ni verkade illa till mods. - Han är i alla fall påven.
Man behöver inte respektera honom för att han låtsas vara helig.
Bra sagt.
Tänk vad mantlar och juveler kostar!
Man fick en bra bild av hyckleriet bakom den organiserade religionen
i "Luther". Fick ni någonsin den där huvudrollen, Guy?
Var inte du Albert Finneys ersättare?
- Nej. - Underligt.
Jag minns att jag slogs av en gest ni gjorde
och tog reda på vem ni var.
- Vad då för en gest? - Vet inte riktigt, en reaktion...
Jag gjorde något med armarna när Luther fick ett anfall.
- Någon sorts ofrivillig rörelse. - Just det!
- Det var så äkta. - Äh, jag vet inte.
Nej, jag menar det. Min far var teaterproducent.
Jag tillbringade mina tidiga år tillsammans med
mrs Fiske, Forbes-Robertson, Modjeska.
- Guy? - Ja.
Ni har en intressant inre kvalité. I dina TV-framträdanden också.
Ni kommer att gå långt,
om ni bara får den där första framgången.
- Repeterar ni något just nu? - Jag är aktuell för ett par roller.
- Jag är säker på att ni får dem. - Inte jag.
Jag skulle vilja ha en kryddträdgård någon gång.
Jag är väl en lantflicka.
- Kommer ni från en stor familj? - Tre bröder och två systrar.
Är era systrar gifta?
- Har de barn? - En har två, den andra har fyra.
- Ni får nog en massa barn också. - Vi är fruktsamma.
- Jag har 16 syskonbarn. - Kära nån!
Ska jag diska så kan du torka ett tag?
Nej, det går bra.
Roman, sluta plåga Guy dina Modjeskahistorier.
Han lyssnar bara av artighet.
Nej, det är mycket intressant mrs Castevet.
Minnie! Minnie och Roman, okej?
Okej! Fantastiskt trevligt.
Adjö, kära du. Adjö. Det var underbart, tusen tack.
- Minnie! - Minnie var det!
Vad tyckte du om steken?
Och tårtan! Hur kunde du ta två bitar?
Av artighet. Bara därför, av artighet.
Bara tre tallrikar som hörde ihop.
- Och allt fint matsilver. - Vi kanske får ärva det.
- Gissa vad de har i badrummet? - En bidé.
"Toaletthumor." Hänger på en krok vid toaletten.
Romans historier är jäkligt intressanta i alla fall.
Jag har aldrig hört talas om Forbes-Robertson.
Jag ska gå dit i morgon kväll och höra på fler historier.
- Ska du? - Han bad mig. Hjälp mig med den.
Jag trodde vi skulle träffa Joan och Dick Jellico.
- Var det bestämt? - Inte bestämt...
Vi kan träffa dem nästa vecka.
Du behöver inte följa med om du inte vill.
- Du kan stanna här. - Ja, jag tror jag stannar.
Han kände Henry Irving också. Det var verkligen intressant.
Varför hade de tagit ner sina tavlor?
Vad menar du?
Tavlorna. De hade tagit ner dem. Krokar på väggen och tomma ytor.
- Den enda de hade passade inte in. - Det märkte jag inte.
Hej. Det här är Laura-Louise McBurney,
Bor i 12:an. Det här är Guys fru, Rosemary.
Hej, Rosemary!
Laura-Louise har just träffat Guy. Kan vi komma in?
- Visst. Stig in. - Sådär. Kliv på.
Titta vad de har. En lampa.
- Åh! Vad tjusig! - Den kom i morse.
Hur är det, kära du? Du ser trött ut.
Jag mår bra. Jag har just fått mens.
Och du är på benen? Jag klarade inte av någonting första dagen!
Dan gav mig gin med sugrör för att lindra smärtan.
Dagens flickor tar lättare på saker och ting.
De är friskare än vi var, tack vare vitaminer och sjukvård...
- Vad är det, stolsdynor? - Kuddar till fönsternischen.
Jaha.
Innan jag glömmer, det här är till dig från Roman och mig.
Till mig?
En liten inflyttningsgåva.
- Det behövs inte... - Den är mycket gammal, över 300 år.
Den är underbar.
Det gröna inuti är tannisrot. Den för tur med sig.
- Underbar, men jag kan inte ta den. - Det har du redan. Ta på den.
Du vänjer dig snart vid lukten.
Ja, ta på den nu.
Ja.
Hade han lika intressanta historier som igår kväll?
- Ja. Hade du trevligt? - Det var okej. Jag fick en present.
- Den var Terrys. - Jaha? Ganska söt.
Ska du inte ha den på dig?
Den luktar. Det är något inuti, tannisrot från hennes växthus.
Inte så farligt.
Ska vi spela "tannis"?
Tog du emot den borde du bära den.
Hallå? Ja, det är jag.
Herregud, nej.
Stackars kille.
Och de vet inte vad som orsakat det?
Herregud, det är förfärligt. Fruktansvärt.
Det skulle jag. Jag menar, jag ska.
Jag hatar att få den så här...
Ni får tala med min agent om det.
Alan Stone.
Det blir nog inga problem, inte från vår sida.
Tack, mr Weiss.
Guy? Vad är det?
Donald Baumgart. Han är blind.
Han vaknade igår och han kan inte se.
- Åh, nej. - Jag fick rollen.
Ett jäkla sätt att få den på.
Du... Jag måste ta en promenad och tänka.
Ja, jag förstår.
Baumgart. Donald Baumgart.
Det är en fascinerande roll. Han kommer att bli uppmärksammad.
Och han har erbjudits huvudrollen i en TV-serie, Miami Beach.
Han är plötsligt väldigt inne.
Nu förstår jag varför du är så överlycklig.
Ja, det är en svår period i hans liv. En utmaning.
Jag förstår.
Du vet hur skådespelare är, lite självupptagna.
Slår vad om att Laurence Olivier också är fåfäng och självisk.
Det är en svår roll.
Han måste arbeta med kryckor, och han är upptagen, förstås.
Och han... Ja, upptagen.
Ni hade ett nytt självmord där uppe, i Lyckliga Huset.
- Har jag inte berättat? - Nej.
Det var flickan som rehabiliterats av det gamla paret, Castevets.
Jag är säker på att jag berättat.
Det var ingen särskilt lyckad rehabilitering.
Jag har varit en idiot.
Jag har oroat mig för om Baumgart skulle få synen tillbaka.
Man känner sig kluven inför det.
Jag ska sluta att låta dig komma i sista hand.
- Det har du inte gjort. - Jo, det har jag.
Jag har bara tänkt på min karriär.
Jag vill att vi ska ha barn.
Vi ska ha tre, ett i taget.
En baby. Du vet, mamma, pappa, da-da.
- Menar du det? - Ja, visst.
Jag har till och med räknat ut när vi ska börja, titta.
- Du menar det verkligen? - Jag skojar. Klart jag menar det.
Ro, älskling, gråt inte.
Nej, jag ska inte.
Nu gäller det.
- Färgen! - Oj, då.
Bara vi har en brasa att tända.
Är det inte underbart? Hoppas vintern blir svinkall.
Fan!
Hej, Guy! Hur är det?
Nej, släpp inte in henne ikväll.
Det var snällt av dig.
- Säkert att du inte vill komma in? - Nej! Jag vill inte störa er.
Bra.
Vem säger att telepati är nonsens?
Vi får efterrätt i alla fall!
Chokladmousse. Eller som Minnie kallar det: Chokladmus.
Jag trodde hon skulle stanna hela kvällen.
Hon ville bara att vi skulle smaka. Det är en av hennes specialiteter.
Det var ju rart av henne. Vi borde inte göra narr av henne.
Ja, du har rätt...
Det var gott.
Det har lite bismak. Smakar som krita.
Jag förstår inte.
Vad fånigt, det finns ingen bismak.
Jo.
Kom igen. Den gamla haggan har kämpat hela dagen. Ät nu.
- Jag tycker inte om det. - Det är jättegott.
- Du kan ta min. - Alltid är det något fel.
Om vi ska bråka om det här...
Ät det inte, om du inte tål det.
Det är läckert! Ingen bismak alls.
Var snäll och vänd på skivan.
Sådär, får jag en guldstjärna nu?
Du får två. Förlåt om jag var dum.
Det var du.
Där är påven på Yankee Stadium!
Vad mycket folk!
Överallt dit påven kommit har han fått ett sådant mottagande.
Som en man uttryckte det:
"Kanske vi är vanvördiga, men det är en speciell dag."
Ett bra tillfälle för min Yamaha-reklam.
Här är en kort sammanfattning av dagens historiska händelser.
Påven Paul VI anlände kl. 9.27...
- Vad är det? - Känner mig yr...
Inte så konstigt efter alla drinkar.
Du har inte ätit något alls före middagen.
- Trevligt. - Du behöver sova.
- Du behöver sova gott. - Vi måste göra ett barn.
Vi gör det. I morgon. Vi har gott om tid.
Bara en tupplur.
- Varför tar du av dem? - Vill göra det bekvämare för dig.
- Jag har det bekvämare. - Sov nu, Ro.
- Kommer inte Hutch med? - Bara katoliker.
Önskar vi kunde slippa alla dessa fördomar, men tyvärr...
Försiktigt. Hon blir för hög.
Tyfon! Tyfon! Den har dödat 55 personer i London!
Bäst att ni går ner, damen.
- Hon är vaken. Hon ser. - Hon ser inte.
Om hon åt musen, kan hon inte se eller höra. Sjung nu.
Tråkigt att höra att du inte mår bra.
Det är bara musbettet.
Bäst att binda dina ben om du får konvulsioner.
Ja, kanske det. Risken finns att den hade rabies.
Säg till om musiken stör så slår jag av den.
Nej då. Byt inte program för min skull.
Försök sova. Vi väntar uppe på däck.
Det är ingen dröm! Det händer verkligen!
De säger att du har blivit biten av en mus.
Ja. Det är därför jag inte kunde träffa er.
Vi förstår. Vi vill inte att du äventyrar din hälsa.
- Förlåter ni mig, fader? - Ja, naturligtvis.
Den är över nio.
- Fem minuter. - Jag måste vara hos Alan kl. 10.
- Gå ut och ät. - I helsike heller.
- Vad är klockan? - Den är tio över nio.
När somnade jag?
Du somnade inte. Du svimmade av.
Hädanefter får du drinkar eller vin, inte både och.
Vilka drömmar jag hade.
Gnäll inte. Jag har redan filat dem.
Jag ville inte missa babykvällen.
- Ett par naglar var ojämna. - Medan jag var avsvimmad?
Det var kul, lite åt nekrofilhållet.
Jag drömde att någon våldtog mig.
- Jag vet inte, någon omänsklig. - Tack för det!
- Vad är det? - Ingenting.
Jag ville inte missa kvällen.
Vi kunde ha gjort det i morse. Igår kväll var inte enda chansen.
Jag var också lite berusad, du vet?
- Hallå! Tyckte ni om det? - O, ja.
Det var för mycket kakao.
Inte alls. Jag måste få receptet.
Ja. Ska du gå och handla? Gör mig en liten tjänst är du snäll.
Köp sex ägg, och koffeinfritt kaffe.
Okej. Hejdå.
Tycker du inte vi borde prata om det?
- Vad? - Att du inte har tittat på mig.
- Va? Jag har tittat på dig. - Det har du inte.
Det har jag visst. Vad är det?
Ingenting. Det spelar ingen roll.
- Säg inte så. Vad är det? - Ingenting.
Hör på älskling, jag vet att jag har varit upptagen med rollen,
men den är viktig. Det betyder inte att jag inte älskar dig.
- Skulle ha kommit i fredags. - Skulle den?
Den kommer nog ikväll eller i morgon.
- Ska vi slå vad? - Ja.
- Fem spänn. Du förlorar. - Håll mun.
Du skräms. Det har bara gått två dagar.
När får jag veta?
Jag ringer er när jag fått svar.
Jag vill göra en allmän undersökning och ta reda på mer.
- Elise Dunstan rekommenderade er. - Hur är det med henne?
Bra. Pojkarna är underbara. Har ni förlöst allihop?
Nej, bara den sista. Hemoglobin.
Ja, doktorn.
- Vi gick och såg Fantasticks. - Gjorde ni? Tyckte ni om den?
- Ja. - Vad bra.
- Hallå? - Mrs Woodhouse?
- Dr Hill? - Gratulerar.
- Verkligen? - Verkligen.
- Är ni där? - Ja, vad händer nu?
Besök mig nästa månad. Ta de där tabletterna. En om dagen.
- Jag skickar sjukhusformulär. - När blir det?
- Det ser ut att bli den 28 juni. - Det verkar så avlägset.
Det är det. En sak till, vi vill ha ett blodprov till.
Naturligtvis. Varför det?
Sköterskan tog för lite, så kan ni titta in hos henne?
Men jag är väl gravid?
Ja, visst det är bara för blodpro... öh, blodsockret.
- Ni är gravid, oroa er inte. - Jag kommer på måndag.
- Glöm inte tabletterna. - De ska jag inte. Adjö, dr Hill.
Blodsocker?
Blod.
Vad är det där?
Toppen. Underbart.
- Far. - Mor.
Guy, hör på. Vi börjar om på nytt, va?
Vi försöker bli öppnare, för vi har inte varit öppna.
Det är sant. Jag har varit så självupptagen. Det är problemet.
Du vet väl att jag älskar dig, Ro? Jag svär, jag ska vara så öppen...
- Det är mitt fel också. - Struntprat, det är mitt.
Försök att ha tålamod. Jag ska bättra mig, hör du det?
Åh, Guy.
Vad?
Just snyggt av ett par föräldrar.
- Vet du vad jag skulle vilja? - Vad då?
Berätta för Minnie och Roman.
Jag vet att man ska hålla det hemligt,
men jag har redan sagt att vi försöker. De var förtjusta.
- Berätta, då. - Tillbaka om två minuter?
Du är gravid. Ett blodprov till.
Det kallar jag goda nyheter.
- Grattis, kära du. - Tack.
Lycka till, Rosemary. Vi kan inte säga hur glada vi är.
Vi hade ingen champagne men det här får duga.
- När blir det? - Den 28 juni.
Vad spännande. Har du en bra läkare?
Ja, mycket bra.
En av de bästa barnläkarna är en vän till oss, Abe Sapirstein.
Förlöser alla societetsbarn.
En av landets finaste förlossningsläkare.
- Visst var han på TV? - Det stämmer.
- Ro? - Hur gör vi med dr Hill?
Lugn, jag hittar på något. Du känner mig.
Jag vill inte att du går hos nån dr Hill ingen hört talas om.
Du ska ha det bästa! Var är telefonen?
- I sovrummet. - Han är suverän, mycket känslig.
- Ro, sätt dig. - Nej, jag mår bra.
Abe? Minnie. En vän till oss fick just veta att hon är gravid.
Jag är i hennes lägenhet. Vi sa att du tar hand om henne,
och att du inte tar ut några societetspriser, heller.
Ett ögonblick. Rosemary, i morgon kl. 11?
- Okej. - Ja, 11 blir bra, Abe.
Ja, du också. Nej, inte alls.
Okej. Ja, det hoppas vi. Adjö.
- Sådär, ja. - Tusen tack, Minnie.
- Jag vet inte hur jag ska tacka er. - Bara du får en frisk baby.
Jag kan knappt vänta tills jag får berätta för Laura-Louise.
Snälla, säg det inte till någon annan. Inte ännu.
Hon har rätt. Det är gott om tid.
- Skål för ett fint och friskt barn. - Instämmer!
Andy. Eller Susan.
Susan.
Läs inga böcker.
Ingen graviditet är precis som i böckerna.
Och lyssna inte på dina vänner heller.
Ingen graviditet är den andra lik.
- Dr Hill skrev ut vitaminer. - Inga piller.
Minnie Castevet har en örtsamling. Jag ber henne blanda en daglig dryck
som blir friskare, säkrare och mer vitaminrik än några piller.
Har du frågor, ring mig när som helst.
Ring mig, inte faster Fanny. Det är det jag är till för.
- Här. - Vad är det i den?
Svansar och iglar, maskar och sniglar.
- Men om vi vill ha en flicka? - Vill ni?
Det vore trevligt om den första blev en pojke.
Där ser du.
Men vad är det i den?
- Ett rått ägg, gelatin, örter. - Tannisrot?
Lite grann, och en del annat.
"Vill du vara en idiot, var då inte en våldsam idiot."
"Jag älskar ingen, särskilt inte din feta fru."
"Jag är en oduglig krympling..."
Vad är det där?
- Jag har varit hos Vidal Sassoon. - Du har väl inte betalat för det?
- Guy, jag har ont. - Var?
- Här. - Just nu?
- Sedan i måndags. En skarp smärta. - Har du varit hos Sapirstein?
- Jag ska dit på onsdag. - Det är ju löjligt. Gå dit.
- Varför har du inte sagt något? - Jag går dit varje onsdag.
En naturlig bäckenutvidgning. Ta vanliga värktabletter.
Jag var rädd att det var utomkvedshavandeskap.
Du skulle ju inte läsa böcker?
- Den fanns på apoteket. - Du blev bara orolig.
Släng bort den. Värken är borta om ett par dagar.
Utomkvedshavandeskap!
Jag ser hemsk ut.
Vad pratar du om? Du är jättefin.
Det är frisyren som ser hemsk ut.
Sanningen är att det är det största misstag du gjort.
- Herregud! - Vidal Sassoon. Väldigt modernt.
- Hur är det med dig? - Ser jag så hemsk ut?
Förfärlig! Du håller väl inte på med zendiet?
- Nej. - Vad är det, då?
Har du varit till läkaren?
Lika bra jag berättar. Jag är gravid.
Struntprat. Gravida kvinnor går upp i vikt, inte ner.
Jag sover inte så bra. Jag har stela leder, så jag får ont.
- Inget allvarligt. - Jag får gratulera.
- Du måste vara lycklig. - Det är vi båda två.
- Vem är din läkare? - Abraham Sapirstein.
Han förlöste två av min dotters barn.
- Han är en av de bästa. - När var du senast hos honom?
- Igår. - Och?
Han säger att det är ganska vanligt.
- Hur mycket har du gått ner? - Ett och ett halvt kilo.
Du har gått ner mycket mer.
Det är helt normalt att gå ner lite i början.
Jag kommer att gå upp sedan.
Vi måste tro att dr Sapirstein vet vad han talar om.
Det borde han göra med det arvodet.
Vi får rabatt. Våra grannar känner honom.
Jag går.
Sitt kvar. Det gör mindre ont när jag rör mig.
- Jag talade just om dig. - Bara gott, hoppas jag.
- Behöver du något? - Nej. Tack i alla fall.
- Är Guy hemma redan? - Han kommer inte förrän sex.
En vän är här. Vill du träffa honom?
- Om jag inte tränger mig på? - Nej, kom in bara.
Hutch, det här är Roman Castevet. Edward Hutchins.
- Goddag. - Goddag.
Jag sa just till Hutch att ni skickade mig till dr Sapirstein.
- Har Rosemary berättat? - Ja.
- Hon måste vila mycket. - Jag blev orolig när jag såg henne.
Hon har gått ner lite, men det är helt normalt.
Hon går upp igen, säkert för mycket.
- Jag antar det. - Var så god och sitt.
Mrs Castevet ger mig en vitamindryck av örter som hon odlar.
Allt enligt dr Sapirsteins anvisningar.
Han är emot kommersiellt framställda vitaminpiller.
Men sådana kontrolleras ju väldigt noga.
Stämmer, men piller kan ligga i månader på apotekshyllan,
och förlora sin verkan.
- Det har jag inte tänkt på. - Jag vill ha allt naturligt.
Mödrar åt nog tannisrot långt innan man började med vitaminpiller.
- Tannisrot? - Det är en av örterna i drycken.
En ört? Kan en rot vara en ört?
- Du menar inte anis eller violrot? - Nej, tannis.
Titta.
Den för tur med sig också.
Ser inte ut som någon rot,
mera som mögel eller svamp av något slag.
- Har den något annat namn? - Inte vad jag vet.
Tannis. Jag måste slå upp det.
- Vilken vacker amulett. - Castevets gav mig den.
Ni tar visst bättre hand om Rosemary än hennes egna föräldrar.
Vi tycker mycket om henne. Och Guy. Ursäkta mig, nu måste jag gå.
- Min fru väntar. - Det var trevligt att ses.
Inget besvär, Rosemary. Vi ses säkert igen.
Jag såg att han hade hål i öronen.
Och genomborrande blick. Hurdan är hans fru?
Nyfiken. Lustig. Guy har kommit dem väldigt nära.
Tror att de blivit ett slags föräldrafigurer för honom.
- Och du? - Jag vet inte.
Ibland är de för vänliga och hjälpsamma.
Hallå, vilken överraskning. Hur är det, Hutch? Kul att se dig.
- Du överraskar oss. Vad har hänt? - De måste skriva om.
- Sitt kvar för all del. - Vill du ha kaffe?
Gärna!
- Ett kap! - Jag ska väl gratulera.
- Visst är det underbart? - När blir det?
Den 28 juni. Dr Sapirstein förlöste två av Hutchs barnbarn.
Verkligen?
Träffade er granne, Roman Castevet.
- Jaså? Lustig prick, va? - Han har hål i öronen.
- Du skojar? - Nej, jag såg det.
Vi har inte träffats på ett tag,
men jag är upptagen och Ro gravid, så vi har inte träffat någon.
- Vi kan väl äta middag. - Du ska väl inte gå?
- Tack för kaffet. - Tack för att du kom.
Det här är inte min, alltså din.
Ja. Har ni tänkt på något namn, eller är det för tidigt?
Andrew eller Douglas åt en pojke, Melinda eller Sarah åt en flicka.
- Vad hände med Susan? - Har ni sett den andra?
- Jag hittar den inte, Hutch. - Nej, den är inte här.
Jag måste ha lämnat den i City Centre. Jag hämtar den där.
- Vi äter väl middag snart, då? - Nästa vecka.
- Hejdå. - Hej.
- Det var väl trevligt. - Gissa vad han sa.
- Vad då? - Att jag såg förfärlig ut.
Gamle Hutch. Sprider alltid glädje omkring sig.
Jag går och köper en tidning.
- Han är en riktig pessimist. - Inte alls.
Då är han en duktig amatör.
Hallå. Hon mår inte så bra.
Jag tror hon sover.
Ja, kanske.
Okej, ett ögonblick.
Det är Hutch. Han vill tala med dig.
Jag sa att du vilade, men han sa att det var viktigt.
- Hutch? - Går du ut någon gång?
Nja, jag har inte gjort det, hur så?
Kan vi träffas i morgon vid Time-Life-byggnaden?
Om du vill. Vad är det? Kan du inte säga det nu?
Helst inte. Vi kan äta en tidig lunch.
- Det vore trevligt. - Bra. Klockan 11?
OK. Hittade du handsken?
Nej, den fanns inte där. God natt, Rosemary. Sov gott.
Du med. God natt.
- Vad var det? - Han vill prata med mig.
- Om vad? - Jag vet inte. Det sa han inte.
Han har fått de där pojkäventyren på hjärnan.
Var ska ni träffas?
Vid Time-Life i morgon kl. 11.
Du är gravid och jag har matnoja.
- Jag köper en glass. Vill du ha? - Gärna.
- Vanilj? - Okej.
Minnie, jag går ut nu, så jag tar inte min dryck kl. 11.
Okej. Ta den senare. Ring på när du är tillbaka.
Smärta, försvinn. Jag vill ej känna dig mer.
- Ja? - Är det hos Edward Hutchins?
- Ja. Vem är det? - Mitt namn är Rosemary Woodhouse.
Jag skulle träffa mr Hutchins. Är han där?
- Hallå? - Han blev sjuk i morse.
- Sjuk? - Ja.
Han ligger i djup koma på St Vincentsjukhuset.
Så förfärligt. Jag talade med honom igår kväll vid halv elva.
- Jag talade med honom kl. 11. - Vem är ni?
Ni känner inte mig. Grace Cardiff, Hutchs väninna.
- Vet de vad som orsakade det? - Nej, inte ännu.
Han reagerar inte alls. Jag far till sjukhuset nu.
- Kan jag göra något? - Jag tror inte det.
Jaha. Tack då.
Nej, men vilket sammanträffande!
Jag tänkte att, om Rosemary går ut,
så kan jag lika gärna julhandla lite.
Och nu träffas vi här. Vad sägs om det?
Kära du, hur är det? Är du okej?
Stackars liten.
Vet du vad? Det är nog bäst att vi går hem, eller hur?
- Nej, du ska ju handla. - Äsch, det är två veckor kvar.
Det går över när som helst.
Det känns som en tråd som dras åt inuti mig.
Det är mest äldre kvinnor med stela leder som får sådana problem.
- Jag går inte ut. - Det behöver du inte.
En minut kvar!
Rosemary, dr Shand. Han var en berömd tandläkare.
- Han gjorde kedjan till amuletten. - Goddag.
Såja, gubben. Sätt på dig den fina hatten.
Doktorn, kom hit.
- Minnie, Minnie! - Gott nytt år.
- Ha ett bra år. - Gott nytt år.
För 1966! År ett!
Vad sjutton gör du?
Planerar menyn. Vi ska ha fest om en vecka på lördag.
För våra gamla... jag menar unga vänner.
Minnie och Roman är inte bjudna. Inte Laura-Louise heller.
Och inte dr Sapirstein.
Det är en speciell fest. Man måste vara under 60.
Ett tag trodde jag inte att jag skulle få vara med.
Du klarar det. Du kan vara bartender.
Toppen. Men tror du att det är en bra idé?
Den bästa idé jag haft på flera månader.
Borde du inte kolla med dr Sapirstein?
Jag ska ha fest, inte simma över Engelska kanalen.
Och värken, då?
Har du inte hört? Den går över om ett par dagar.
- Det ser intressant ut. - Vi bjuder hem lite folk.
Klarar du av att vara värdinna?
Ja. Det är gamla vänner som jag inte sett på länge.
- De vet inte att jag är med barn. - Jag hjälper dig om du vill.
Nej, tack, Minnie, jag klarar mig.
Det blir kallskuret och vi har en bartender, så...
Jag kan ta hand om ytterkläderna.
Nej, du gör redan för mycket för mig.
Okej, säg till om du ändrar dig.
Drick nu, lilla vän.
Helst inte. Inte just nu.
Jag tar det om en stund.
- Man ska inte låta det stå. - Nej, det ska jag inte.
Gå du, jag tar med glaset senare.
Jag väntar, så slipper du gå.
Jag blir nervös om man ser på när jag lagar mat. Kila iväg nu.
Låt den inte stå för länge, vitaminerna försvinner.
Din hemlighetsmakerska! Grattis!
- Gratulerar. - Tack.
- Du, Rosie. - Ja?
Bob och Leo blev kvar på ett annat party, men de kommer.
- Bra. - Rosie, vilket fantastiskt hus!
- Hej. Det var länge sen. - Du är ju alldeles blek.
Se till att han ger dig mat.
- Adrian Marcato har bott här. - Och systrarna Trench.
De åt små barn.
Han menar verkligen att de åt dem.
Jag gör den första stark så blir de glada.
Rosie, är du okej? Du ser trött ut.
Tack för den underdriften.
Vad tycker du om CC Hill? Är han inte en drömprins?
- Jag går inte hos honom. - Inte?
Jag har en annan doktor som heter Sapirstein.
- Grattis, pappa. - Tack. Det var lätt.
- Jag tar in dipsåsen. - Ja, tack. Har du sett blommorna?
Ja. Elise, hjälper du till här?
Visst.
Är den där killen blind fortfarande?
Donald Baumgart? Du vet vem det är. Han som Zoe Piper bor ihop med.
- Han skriver på en pjäs. - Är han blind ännu?
Ja. Han har det tufft med att vänja sig.
Han dikterar och Zoe skriver. Han är otroligt tapper.
Han har inte varit blind så länge.
Hur är det?
Jag mår bra. Fick bara lite kramp.
- Gråt inte. - Det är bra för henne.
Låt henne gråta ut. Det ordnar sig. Sätt dig, älskling.
- Ut! - Släpp in mig.
- Endast flickor. - Jag vill träffa Rosemary.
- Hon är upptagen. - Jag måste diska de här...
Använd badrummet.
Det gör så ont. Jag är rädd att babyn kommer att dö.
När började värken?
I november.
- November?! - Va?
Du har haft ont sedan november, och får ingen hjälp?
Han säger att det går över.
- Du borde gå till en annan doktor. - Nej, han är mycket bra.
- Han har varit på TV. - Verkar vara en riktig sadist.
Rosemary, sån där värk är ett tecken på att något är fel.
Gå till dr Hill. Vem som helst utom den där...
- Den där dåren. - Du får inte plåga dig så här.
Jag gör inte abort.
Det är det ingen som kräver. Gå bara till en annan doktor.
Återstår bara att flytta.
- Guy? - Ja?
Jag går till dr Hill på måndag.
Dr Sapirstein ljuger, eller så är han...
Jag vet inte, galen.
Den här värken tyder på att något är fel.
- Rosemary... - Jag dricker inte Minnies dryck.
Jag vill ha vitamintabletter som alla andra.
Har inte druckit den på tre dagar. Jag har slängt den.
- Va? - Jag har gjort en egen blandning.
Var det den de där kärringarna gav dig?
- Är det dagens tips från dem? - De är mina vänner...
De är korkade häxor som inte ska lägga sig i!
De bad mig ta råd av någon annan.
Rosemary, vet du vad dr Hill är? Han är en medelmåtta.
Det är vad han är!
Jag är trött på att höra hur fantastisk dr Sapirstein är.
Då måste vi betala både Sapirstein och Hill. Kommer inte på fråga.
Nej, jag ska inte byta. Bara få någon annans bedömning.
Du får inte göra det, Ro.
Jag menar... det är inte rätt mot Sapirstein.
Inte rätt mot...?
Vad menar du? Och vad är rätt mot mig?
Vill du höra med någon annan?
Säg det åt Sapirstein och låt honom avgöra vem.
Nej! Jag vill ha dr Hill!
- Var åtminstone så pass hövlig... - Vill du inte betala, kan jag...
- Rosemary? Vad är det? - Det slutade.
- Vad? - Värken försvann plötsligt.
- Försvann? - Ja.
Vad var det i drycken du gjorde?
- Ägg, mjölk, socker. - Vad mer?
Vad mer?
För Guds skull, Rosemary, Vad mer hade du i den?
Den lever! Guy, den rör sig! Den lever! Det är okej!
- Känn. - Ja, jag känner den.
- Var inte rädd. Den bits inte. - Det är underbart.
Den sparkar. Den lever! Den rör sig!
Jag ska städa upp.
Akta väggarna.
- Tack, ta en drink för babyn. - Tack så mycket.
Vad är det där?
- Det är min sjukhusväska. - Det är tre veckor kvar.
Ja? Hej, mrs Cardiff.
Nej. Gode Gud.
Herregud. Ja, det är klart jag gör.
Hutch är död.
Jag känner mig usel. Har inte ägnat honom en tanke.
Doktorn. Doris, vi ses senare.
Ursäkta. Jag är mrs Woodhouse. Jag kände er far.
- Ni är alltså Rosemary? - Jag är så ledsen.
- Tack. Det här är min syster. - Goddag.
- Och min man. - Goddag.
Förlåt att jag är sen.
- Ursäkta. Jag är Grace Cardiff. - Jag hoppades få träffa er.
Jag tänkte posta det här, men jag trodde ni skulle vara här.
- Vad är det? - En bok.
Hutch vaknade upp och trodde det var nästa morgon.
- När ni hade stämt träff? - Ja, visst.
Jag var inte där, men han bad doktorn se till att ni fick boken.
Tack.
Och jag skulle säga att namnet är ett anagram.
- Bokens namn? - Ja, tydligen.
Han yrade, så det är svårt att veta säkert.
Jag hörde när du kom. Det tog inte så lång tid.
- Jag var sen. Fick ingen taxi. - Synd. Har du fått post redan?
- Jag fick den av någon. - Här, jag tar den. En bok?
Jag känner igen det där huset! Gilmores bodde där.
Jag har varit där ofta. Grace... ett av mina favoritnamn.
- Ja. - Behöver du något?
- Nej, tack. - Sov en stund.
- Ja, det ska jag. - Hejdå.
"Alla var de häxor."
"I sina ritualer använder de ofta en svamp kallad djävulens peppar..."
"Född i Glasgow 1846, togs kort därefter till New York."
"Han levde i flera år i Förenta St..."
"Attackerades av en folkmassa utanför Bram..."
Utanför, inte i lobbyn.
Det finns inga häxor på riktigt.
Namnet är ett anagram.
ALLA VAR DE HÄXOR
KOMMER MED HÖSTEN
ÄLVA SKÖT LAM HÄXA
HUR ÄR HELVETET FAKTA MIG
Det stämmer faktiskt. Stackars Hutch.
...och Son, Steven
Varför har du fäst kedjan?
Vad är det?
- Mår du bra? - Jag mår fint.
- Tack. - Hur var begravningen?
Okej.
Jag fick tag på skjortan som var i New Yorker.
Jag köpte den där skjortan som var i New Yorker.
Vad roligt. Vet du vem Roman är egentligen?
- Vad menar du? - Adrian Marcatos son.
- Va? - Kom hit.
Jag ska visa dig något.
Roman Castevet blir omkastat Steven Marcato.
Den kommer från Hutch.
Titta.
Och se här. Här var han 13. Ser du ögonen?
- En slump. - I samma hus? Och titta här.
"Strax därefter, i augusti 1886, föddes hans son Steven."
1886, förstår du? Då är han 79 nu. Det är ingen slump.
Nej. Han är Steven Marcato. Stackars gamle man.
Med en sån galning till far, undra på att han ändrade sitt namn.
- Du tror inte han är som pappan? - Vad menar du, en häxa?
Ro, du skojar? Älskling.
Hans far blev martyr. Vet du hur han dog?
Älskling, det är 1966.
Den här gavs ut 1933. Man höll häxkonvent i Europa.
Så kallades deras församling.
Möten i Europa, Amerika, Australien och ett precis här.
Festerna med sången och flöjten och mässandet.
- Det är sabbater. - Hetsa inte upp dig.
Läs vad de gör. De använder blod i ritualerna.
Och det mäktigaste är blod från spädbarn.
- De använder köttet också. - För Guds skull!
De kommer inte in hit igen eller i närheten av babyn.
De är gamlingar med gamla vänner!
Och dr Shand råkar spela blockflöjt!
Jag tar inga risker. Vi hyr ut våningen och flyttar.
Aldrig. Vi pratar om det senare.
Du borde nog inte läsa mer i den där.
- Bara sista kapitlet. - Inte idag.
Titta. Dina händer skakar. Hör på nu. Ge mig den.
Jag menar det. Ge mig den.
Fantastiskt. Helt fantastiskt.
- Vad hette han? Marchado? - Marcato.
- Han sa att hans far var importör. - Till Guy sa han producent.
Förstår att det måste vara hemskt med en sådan granne.
Jag vill inte ha mer med honom att göra, eller Minnie..
- Jag kan inte riskera något. - Så skulle varje mor tänka.
Kan Minnie ha lagt något farligt i dryckerna,
eller de små kakorna?
Nej, det hade märkts för länge sen.
Jag tar inte emot mer från dem.
Jag kan ge er lämpliga piller för de sista veckorna.
På ett sätt kan det här lösa Minnies och Romans problem också.
- Vad menar ni? - Roman är väldigt sjuk.
Sagt i förtroende, han har bara en eller ett par månader att leva.
Han ville besöka sina favoritstäder.
De ville inte såra er genom att resa före födseln.
Det var tråkigt att höra.
Han skulle skämmas förfärligt om han visste att ni fått reda på det.
Vi gör så här. Jag ber honom åka på söndag.
Jag säger att jag talat med er.
- Kommer de att åka på söndag? - Det ska jag se till.
Vi tänker på dig tills du är glad och smal igen,
med din söta pojke eller flicka tryggt i dina armar.
- Tack för allt. - Be Guy skicka en massa bilder.
Det ska jag göra.
Jag önskar dig inte lycka till för det behövs inte.
Du kommer att få ett lyckligt liv.
Trevlig resa och kom hem tryggt och säkert.
Jag kanske stannar i Dubrovnik eller Pescara, kanske Mallorca.
- Vi får se. - Kom tillbaka.
- Adjö, Minnie. - Ja.
Adjö, Roman. Var rädda om er.
- Kennedy Airport, Pan Am Building. - Adjö, Minnie, Roman.
Oj, oj, oj.
Var är min bok?
- Jag slängde den i soporna. - Va?
Du får inte bli upprörd.
Guy, Hutch gav mig boken. Han lämnade den till mig.
- Jag tänkte inte på det. - Det är förfärligt.
Förlåt. Jag tänkte inte på Hutch.
Se upp, damen!
HÄXKONST
"Många på den tiden dog vad man trodde var en naturlig död."
"Sedan dess har man fastställt att den förenade mentala kraften"
"kunde ta syn eller hörsel av offret, eller förlama och döda det."
"Detta bruk av förenad mental kraft kallas ibland häxsabbat."
"I en del kulter trodde man"
"att man personligen måste besätta offret,"
"och för att lägga en förbannelse måste man ha något som offret äger."
- Är det Donald Baumgart? - Det stämmer.
Det här är Rosemary Woodhouse, Guy Woodhouses hustru.
- Jaha! - Jag undrar...
Ni måste vara lycklig, som bor i Bram...
- Jag ville höra hur ni mår. - Det var snällt av er.
Guy Woodhouses fru, säger ni?
Jag mår jättebra. Har bara krossat sex glas idag.
Guy och jag är väldigt ledsna
att han fick chansen genom er olycka.
Ja, vad fan. Sådant händer.
Jag är ledsen att jag inte kom med när han hälsade på dig.
Hälsade på? Nej... Ni menar när vi träffades och tog en drink?
Ja, det var det jag menade.
Förresten, han har något som du äger.
Vad menar du?
- Du vet inte? - Nej.
Saknade du inget den där dagen?
- Menar du min slips? - Ja.
Ja, han har min, och jag har hans.
- Han kan få tillbaka den. - Jag är ledsen...
Spelar ingen roll nu vad jag har för färg på slipsen.
- Jag trodde bara han lånat den. - Nej då, det var ett byte.
- Eller... trodde ni han stal den? - Jag måste lägga på nu.
Jag undrade bara om det blivit någon förbättring.
Nej, det har det inte. Vänligt av er att ringa.
- Har ni värkar? - Nej, men jag måste träffa doktorn.
Men han slutar kl. 5, och så är det mrs Byron.
- Han tar nog emot er. Sitt. - Tack.
- Hur är vädret? - Förfärligt. 34 grader.
Vi ses om en vecka. Boka en tid.
Ja.
- Det är snart dags, va? - Tisdag.
Klokt att klara av det före augusti.
Mrs Byron? Han tar emot er sedan.
Få se... 10 juli?
- Vilken tid? - Kl. 4? Okej.
Är Gud död?
- Adjö. Lycka till. - Tack.
Det doftar gott. Vad är det?
Åh, min... Det heter Detchema.
Bättre än er vanliga, om ni ursäktar.
Det var en lyckoamulett. Jag kastade bort den.
Bra. Kanske doktorn följer ert exempel.
- Dr Sapirstein? - Ja. Hans aftershave.
Fast det var det inte? Tror inte han har någon lyckoamulett.
Han luktar i alla fall likadant ibland. Och när han gör det...
- Har ni aldrig märkt det? - Nej.
Ni trodde kanske det var er egen som luktade.
Vad är det, något kemiskt?
Ursäkta mig ett ögonblick? Min man väntar utanför.
Jag måste säga honom en sak. Jag kommer tillbaka.
- Dr Hills mottagning. - Dr Hill, tack.
Detta är hans telefonist. Vill ni lämna ett meddelande?
Ja. Mitt namn är Rosemary Woodhouse.
Woodhouse. Kan ni be honom ringa mig genast?
Mitt nummer är 475-2598.
Det är viktigt. Jag ringer från en telefonkiosk.
All right.
Fort, dr Hill. Ring mig, snälla.
Sa han verkligen det? Gjorde han det?
Vad sa han mer?
Underbart. Det är under... Fantastiskt.
Ja. Dr Hill?
- Är det Rosemary Woodhouse? - Ja.
- Är ni dr Hills patient? - Nej.
Ja, jag menar jag har besökt honom en gång.
Säg att han måste tala med mig. Det är viktigt.
- Be honom ringa mig. - Okej.
Tack.
Alla. Allihop.
Alla var med på det. Allihop. Alla häxorna.
Lugn, lilla Andy eller Jenny,
jag dödar dem hellre än låter dem röra dig.
- Ja. Dr... - Mrs Woodhouse?
Ja! Tack så mycket för att ni ringer.
Jag trodde ni var i Kalifornien.
Nej. Jag har besökt en annan läkare, och han är inte bra, dr Hill.
Han har ljugit och gett mig konstiga drycker och kapslar.
Barnet ska födas på tisdag. Minns ni att ni sa 28 juni?
- Jag vill att ni förlöser det. - Mrs Woodhouse...
Snälla, låt mig tala med er. Får jag förklara vad som hänt.
Jag kan inte stanna här. De kommer och letar efter mig.
Dr Hill, en sammansvärjning... Jag vet att det låter otroligt.
Ni tänker väl, "Flickan har blivit tokig,"
men så är det inte, Dr Hill, jag svär vid alla helgon.
Sammansvärjningar förekommer, eller hur?
- Jag antar det. - Det pågår en mot mig och barnet.
- Kom i morgon efter fem. - Nu, genast!
Mrs Woodhouse, jag är hemma. Har varit uppe sen i går morse...
Jag ber er.
Jag kan inte stanna här.
- Min mottagning kl. 8. - Tack!
- Vänta! Dr Hill? - Ja?
- Min man kanske ringer er... - Jag tänker inte tala med någon.
- Jag ska sova en stund. - Tack.
Det är jämnt.
Var snäll och vänta och se att jag kommer in ordentligt?
Han ljög. Han sa att vi skulle till Hollywood.
Det värsta är att han är inblandad.
Han sover i pyjamas nu. Det brukar han aldrig göra.
Han döljer nog ett märke.
Man får märken när man går med i... alla möjliga ritualer.
De hade sabbater där. Man hörde dem.
Guy, min make, sa att det var dr Shand, en av dem,
som spelade blockflöjt.
Hur visste han att det var dr Shand om han inte var där med dem?
De är väldigt smarta.
De planerade allt från första början.
De gjorde nog något avtal med Guy.
De gav honom framgång,
och han lovade dem vår baby att använda i sina ritualer.
Jag vet att det låter vansinnigt, men jag har böcker här. Titta.
Det var en annan skådespelare, Donald Baumgart,
de lade en förbannelse, gjorde honom blind så att Guy kunde få hans roll.
Titta.
Jag hade en vän, Edward Hutchins, författare.
Han skrev pojkböcker.
Han var min gode vän sedan jag kom till New York.
- Får jag behålla den här? - Ja, varsågod.
Hur som helst, en gång kom mr Hutchins och hälsade på...
Det var då jag hade så ont.
Jag led fruktansvärt... ni kan aldrig tro hur jag led,
och de hjälpte mig inte.
De gav mig en dryck med tannisrot i.
Också häxkonster, tannisrot.
Hutch kom och såg genast att något var fel.
Han kände till häxor.
Guy rusade in, sminkad, vilket han aldrig brukade göra.
De ringde troligen och bad honom komma och ta något som Hutch ägde.
Han tog hans handske och de lade en förbannelse över honom också.
Försatte honom i koma. Tre månader senare dog han.
Det kanske är sammanträffanden, men en sak är säker,
De har en sabbat och vill ha babyn.
Ser faktiskt så ut.
Jag var rädd att ni inte skulle tro mig.
Jag tror inte på häxkonster,
men det finns en massa galningar i den här stan.
- Heter doktorn Shand? - Nej, dr Shand är en av dem.
- Doktorn heter Sapirstein. - Abraham Sapirstein?
- Ja. Känner ni honom? - Vi har träffats ett par gånger.
Man skulle inte kunna tro...
Nej. Aldrig i livet.
Vill ni åka in till sjukhuset nu ikväll?
Ja, gärna. Kan jag det?
Det blir svårt, men vi försöker.
Jag vill att ni lägger er och vilar.
Tack. Jag tar vad de har, en städskrubb duger.
Hoppas vi kan ordna något bättre.
Ska se vad jag kan göra, innan jag undersöker er.
Ska jag klä av mig?
Nej. Det tar en halvtimme. Ligg ner och vila, bara.
Gud välsigne dr Hill.
Nu ordnar sig allt, Andy eller Jenny.
Vi ska ligga på ett fint, rent sjukhus utan besökare.
Monster.
Obeskrivliga.
Jag sov.
Följ bara lugnt med oss, Rosemary. Ställ inte till med en scen.
Om du säger något mer om häxor
tar vi dig till ett mentalsjukhus.
Det vill du väl inte? Så ta på dig skorna.
Vi vill bara ta hem dig. Ingen kommer att göra dig illa.
Eller barnet. Ta på dig skorna.
Hon mår bra nu.
- Vi ska hem och vila. - Det är allt som behövs.
- Tack, doktorn. - Glad att jag kunde hjälpa till.
Synd att du gick hit.
God kväll, mrs Woodhouse.
Mrs Woodhouse!
- Öppna nu, Ro. - Dra åt helvete!
- Kom igen, älskling. - Du har lovat dem barnet!
Jag har inte lovat dem något!
- Rosemary, du är... - Du också!
- Elise? - Mrs Dunstan är ute.
- Vem är det här? - Barnvakten.
- Var är hon? - På bio.
Det här är Rosemary. Be henne ringa när hon kommer hem.
Det är mycket brådskande. Glöm inte.
- Lugn bara. Jag ska säga åt henne. - Tack.
- Vi vill inte skada dig, Ro. - Vi är dina vänner, Rosemary.
Det finns inget att vara rädd för. Det är säkert.
- Det här är bara milt lugnande. - Jag skulle aldrig låta någon...
Hjälp mig!
- Ro, älskling. - Hjälp mig någon!
Ett ögonblick.
- Hon har värkar nu. - Här?
Det blir bra, älskling. Allt kommer att gå bra.
Det skulle ju finnas läkare, sjukhus!
Allting rent och sterilt!
Hallå? Hon är inte här, Elise.
Andy... Andy eller Jenny...
Jag är ledsen, lilla älskling. Förlåt mig.
Hej.
- Är allt bra? - Ja, det är bra.
- Vad blev det? - En pojke.
Verkligen? En pojke?
- Och allt har gått bra? - Ja.
- Var är han? - Gode Gud!
Oj, vad du skrämde mig. Gode Gud.
- Barnet, var är det? - Vänta ett ögonblick.
- Var är mitt barn? - Jag ska leta rätt på Abe. Vänta.
Var är barnet?
- Var är det? - Älskling...
Det blev komplikationer, men inget som påverkar kommande födslar.
- Det är... - Dött. Det låg i fel ställning.
På ett sjukhus kunde jag ha gjort något.
Älskling, vi kan få fler.
Vi försöker igen om några månader.
När du mår bättre.
Nej. Jag tror er inte. Ni ljuger båda två.
Ni ljuger! Det dog inte! Ni tog det! Ni ljuger!
Ni är häxor! Ni ljuger! Ni ljuger! Ni ljuger!
Abe säger att det kallas pre-partum.
Jag vet inte. Någon sorts hysteri.
Oj, du var verkligen borta.
Jag vet var du fick idén att Minnie och Roman var häxor,
men varför trodde du att Abe och jag också var med?
Bara att inse, du fick pre-partum psykos.
Nu ska du vila och komma över det.
Jag vet att det här är det värsta som hänt dig,
men nu kommer allt att bli bra.
Vi har Paramount på kroken och Universal är intresserade,
och vi ska flytta från stan och bo i Beverly Hills
med pool och kryddträdgård,
hela rubbet och barn också,
på hedersord. Du hörde vad Abe sa.
Nu måste jag kila och bli berömd.
Visa mig din axel.
Jag vill se din axel.
- Skojar du? - Din vänstra axel.
All right. Som du vill.
Det här gör jag helst till musik. Vänster axel.
Höger axel.
Längre går jag inte utan scenbelysning.
Högtrycket har orsakat denna hetta,
och det ligger kvar hela veckan ut.
Det blir mulet i staten New York,
och möjligen åskskurar ikväll
och uppklarnande i morgon kväll.
Alla ni som lämnar stan i helgen kommer att få det varmt.
Hör du ett barn som gråter?
Nej, älskling.
I säng nu. Dags att ta ditt piller.
Slog du av luftkonditioneringen?
Du får inte göra så där.
Folk dör faktiskt, för att det är så varmt.
Vad gör du med mjölken?
Slår bort den. Ditt piller, Rosemary.
Hallå, flickor. 35 grader ute.
Några nya har flyttat in i 8:an.
- Har de ett barn? - Hur vet du det?
Jag hörde det gråta.
Ett ögonblick.
- Nej. Gör inte så. - Varför inte?
Lite kladdigt, bara.
Försiktigt.
Hon blev för hög.
Fan, Hayato. Du driver med mig.
Du luras.
Rosemary, gå och lägg dig. Du ska ju inte vara uppe.
- Mamman? - Rosemary...
Tyst. Du är i Dubrovnik. Jag hör dig inte.
Vad har ni gjort med det?
Vad har ni gjort med ögonen?
Han har sin fars ögon.
Vad pratar du om? Guys ögon är normala.
Vad har ni gjort med honom, era galningar?!
Satan är hans far, inte Guy.
Han kom upp från helvetet och avlade en son med en dödlig kvinna.
- Hell, Satan. - Hell, Satan.
Satan är hans far, och hans namn är Adrian.
Han ska störta de mäktiga och ödelägga deras tempel.
Han ska frälsa de föraktade,
och kräva hämnd i de brändas och torterades namn!
Hell, Adrian!
Hell, Satan! Hell, Satan!
Han valde dig. Av alla kvinnor i hela världen valde han dig.
Han ville ha dig som mor till sin enda son.
Hans makt är starkare än allt!
Hans makt skall vara längre än allt!
Hell, Satan!
Nej! Det är inte sant!
- Se på hans händer. - Och hans fötter.
Gode Gud!
Gud är död! Satan lever! Det är år ett!
Det är år ett och Gud är borta!
- Det är år ett! - Hell, Adrian!
Hell, Satan!
Du hjälper oss väl, Rosemary? Var en riktig mor för Adrian.
Du behöver inte ansluta dig om du inte vill.
Bara vara mor till ditt barn.
Minnie och Laura-Louise är för gamla. Det är inte rätt.
Fundera på det, Rosemary.
Herregud!
Håll käften eller vi dödar dig, med eller utan mjölk.
Tyst själv. Rosemary är hans mor. Visa lite respekt.
Kom, min vän. Kom och se på barnet.
Vad vill du ha att dricka?
Du skulle inte bli skadad, och det blev du inte.
Jag menar, anta att du fick barnet och förlorade det.
Vore inte det samma sak?
Och vi får så mycket tillbaka, Ro.
Guy, får jag presentera Argyron Stavropoulos.
Så stolt ni måste vara. Är det här mamman? Vad i hela...
- Här, drick det här. - Vad är det? Tannisrot?
Bara vanligt Liptons te. Drick nu.
- Gå härifrån. Roman! - Du gungar honom för fort.
Sitt! Sätt henne där hon hör hemma.
Du vaggar honom för fort. Det är därför han gråter.
- Lägg dig inte i. - Låt Rosemary vagga honom.
- Sitt med de andra. - Hon kan ju...
Sätt dig med de andra, Laura-Louise.
Vagga honom.
Du försöker få mig att bli hans mor.
Är du inte hans mor?